Tidigare
Du bytte Baelfire mot dolkens makt, och jag bytte dig mot ungdom.
Pan är döende. Han behöver hjärtat. Då dör Henry.
Du råkade inte bara hitta Henry.
- Alla förbannelser kan brytas. - Stor makt kräver stora uppoffringar.
- Vad förslår? - Din högst skattades hjärta.
Förbannelsen är här!
Jag väntar!
- Varför dröjde du? - Det vet du.
Förbannelsen, ja! Du gjorde det.
Just det. Jag gjorde det.
Och jag ville berätta det innan du-
- likt alla patetiska invånare i det här eländiga riket glömmer allt.
- Hur kändes det? - Att se förbannelsen? Som en seger.
Nej! Att döda det du skattar högst! Att slita ut din fars hjärta!
- Hur kändes det? - Det var förbannelsens pris.
Han hade förstått.
Jag tog tillbaka mitt liv. Jag var tvungen. Jag vann.
Men ändå är du här och visar upp din skadeglädje.
- Något fattas, inte sant, raring? - Inte alls. Jag har allt jag vill ha.
- Nu kan inget stoppa mig. - Inte helt sant.
- Vad menar du med det? - Snövits och Drömprinsens barn.
- Hon kan stoppa dig. - Då får jag göra mig kvitt ett barn.
Visst, men även om du lyckas återstår ett ännu större problem.
Du har ett hål i hjärtat nu.
Och en vacker dag ber du mig att fylla det.
Du överskattar din framsynthet.
Och du underskattar priset för dina handlingar!
Vänta dig att du kommer till mig Du behöver mer
Att hånas har du ingenting för. Jag känner dig för väl.
Du vill sluta en ny uppgörelse. Det tänker jag inte.
Du har redan lovat mig ett gott liv. Vad mer behöver jag från dig?
Att bli utsläppt ur den här buren?
Att slippa undan vår uppgörelse? Att undkomma förbannelsen?
Men varför skulle jag vilja det? Jag är ju precis där jag vill vara.
Det var en gång...
- Är han medvetslös? - Han svimmade när Pan fick hjärtat.
- Andas han? - Kämpa på.
- Vad har du gjort? - Jag gjorde inget.
- Henry gav mig hjärtat av egen vilja. - Jag tänker ta tillbaka det.
Du har inte det som krävs. Precis som Rumpelstiltskin.
- Var är han? - Han är här i asken. I tryggt förvar.
Och ur vägen. Han kan inte skada mig längre, och inte ni heller.
- Jaså? Hur kändes det där? - Det kittlade.
Hur mår han?
Du kommer att bli bra, Henry. Vi får hem dig.
För elva år sedan
Ni ville träffa mig. Om det gäller Pongos hundskatt så är den giltig.
Det här handlar inte om din hund.
Mår ni bra? Ursäkta, men det ser inte så ut.
Jag tillåter inte sån rättframhet. Jag är drottn... Borgmästare.
Och jag är terapeut. Vad är det? Vad känner ni?
Ingenting.
- Jag känner ingenting. - Jag kan gissa vad det är.
Ni är en driftig kvinna. Ibland efterlämnar det ett hål.
Ett hål. En tomhet. Det är kanske därför ni är missnöjd.
- Jag älskar mitt liv. - Ni har ju ingen att dela det med.
- Nu var du rättfram igen. - Har du någonsin känt något annat?
När den lilla pojken hälsade på. Owen.
Ett barn. Det kan ge livet stor mening.
- Jag behöver ett barn. Hjälp mig. - Jag är smickrad, men nej tack.
Jag har pratat med adoptions- förmedlingar. Kötiden är två år.
Men du kan kringgå byråkrati, Gold.
- Du om någon kan hitta ett barn. - Vill du adoptera?
Se inte så förvånad ut.
Du blir säkert en... Tja, någon slags mor.
- Kan du hjälpa mig? - Självklart, men är du riktigt redo?
- Jag behöver det här. - Det är inte alltid samma sak.
Jag ska ge dig ett barn. Men om det hjälper dig återstår att se.
När man blir förälder måste barnet komma i första hand... i alla lägen.
Bevarandeformeln håller honom så här. Det ger oss tid att få tag på Pan.
- Vart kan han ha tagit vägen? - Jag vet var han bodde.
Idiotiskt, det vet vi alla. Tror du att han är dum nog att återvända dit?
- Min son är döende! - Vår son. Så jag vet hur det känns.
Du har ingen aning om hur det känns. Du har dina föräldrar.
Du har den där... personen.
En pirat som trånar efter dig. Du har allt!
Henry är allt jag har. Jag tänker inte förlora mitt allt!
Nej, jag vet inte hur det känns. Vill du ta över befälet så varsågod.
- Hur räddar vi Henry? - Jag vet inte.
Kan vi ens skada Pan om vi hittar honom?
Ja, det kan vi. Titta, du skar honom.
Om han kan blöda så kan vi skada honom. Och då kan vi döda honom.
Och det ska vi.
Är Gold i en ask? Då är David fast.
Det spelar ingen roll. Henry är det viktiga. Hur lång tid har vi på oss?
- Formeln verkar kanske i en timme. - Pan kan ha flugit långt.
Jag föreslår att vi börjar leta nu.
- Var är han?! - Borta. Det finns inget du kan göra.
- Han vann. Pan misslyckas aldrig. - Vad sägs om att jag drar det ur dig?
Regina, vänta. Tortyr är nog inte det bästa sättet.
De här ungarna har upplevt helvetet.
Vi har redan försökt gulla med dem. Vad kan du mer erbjuda?
Det alla barn vill ha. En mamma.
- Har du hört något? - Ödet är på din sida.
En förmedling har placerat en pojke från Phoenix i en familj i Boston.
- I en familj? Hur är det ödet? - Adoptionen stoppades i sista sekund.
- Sånt händer. - Så barnet behöver ett hem.
Du har ödet på din sida, som sagt. Förmedlingen ligger i Boston.
Er ansökan överträffar det mesta.
Era referenser är oklanderliga och ni är borgmästare i Storybrooke?
- Tredje mandattiden. Utan motstånd. - Jag känner inte till Storybrooke.
Det är en dold pärla. Fridfull, perfekt för barn.
Det är som en saga. Ni borde komma på besök.
Jag har två veckors semester och Sandals har gratis buffé. Har ni det?
Dessvärre inte.
Jag har förklarat era rättigheter, men en sak till:
Det här är en sluten adoption. Ni kan aldrig kontakta föräldrarna.
Föräldrarnas namn, ursprung och släkt är dolda för er.
Jag bryr mig bara om barnets framtid.
- Grattis, då. Vill ni träffa er son? - Ja!
Men hejsan.
Det var ödet, eller hur, Henry?
Henry, säger du? Det är inte vanligt nu för tiden.
Min pappa hette så. Han gick bort för en tid sedan.
Jag hoppas att det skedde stillsamt.
- Behöver du hjälp? - Nej då, det här klarar jag.
Kom nu, Henry. Nu åker vi hem.
Hör ni, lyssna på mig. Vi kommer inte att göra er illa.
Jag förstår att ni är lojala mot Pan, men ni begår ett stort misstag.
Länge trodde jag att min familj var utom räckhåll. Jag var föräldralös.
Precis som ni alla. I dag påmindes jag om att jag inte är ensam.
Att jag har många som älskar mig.
Om det kan hända mig så kan det hända er.
- Pan är den enda familj vi behöver. - Nej, familjen behandlar en inte så.
Pan ljög för er. Och för Henry för att få hans hjärta!
- För att rädda ön. - Sig själv!
- Lyssna inte. Pan bryr sig om oss. - Nej, men vi bryr oss om er.
Och vi kan rädda er. Vi kan ta med oss er hem.
Ni behöver inte frukta Pan innan han får magin från Henrys hjärta.
- Bara ni talar om var han är. - Gå medan Pan låter er andas.
Mer hjälp än så får ni inte.
- Var är Pan? - Det säger jag inte.
Kan ni verkligen ta med oss hem?
Ja, om ni hjälper till.
- Hans tänkarträd. - Vad är det för något?
- Han går dit när han vill vara ensam. - Lita inte på henne!
- Kan du säga var det finns? - Ja.
Men du måste svära på att du tar oss med dig.
Jag lovar. Vi ska åka hem.
Allihop.
- Vem är solstrålen? - Stör hans gråt dig?
Nej, givetvis inte.
Nu får du vara tyst.
- Ja?! - Pröva en saga.
Det lugnar dem. En godnattsaga så att han vänjer sig vid din röst.
Det funkade på Ruby. Hennes problem började senare.
Hallå... Såja, såja...
Det var en gång...
Usch...
Hjärtat går som tåget. Och lungorna är helt tydligt friska.
Blodprov, kanske? Bröstkorgsröntgen?
Röker han? Problemet är uppenbart: Han är ett barn som gråter.
- Betalar jag för det här? - Det gör försäkringen.
Jag kan skriva ut något.
10 ml moderskärlek.
Ingen älskar sitt barn mer än jag, så det måste vara något fel på honom.
Gör ditt jobb och hjälp honom.
Visst, jag kan göra fler tester, men i regel är det inte värt det.
- I regel? - I vissa fall är det något på tok.
- Då behövs hans biologiska mamma. - Som övergav honom?
- Skulle hon kunna lugna honom? - Du missförstår, Regina.
Om det verkligen är något fel så kan något genetiskt ligga bakom.
Bara de biologiska föräldrarna är till hjälp då.
Adoptionen var sluten. Jag kan omöjligt kontakta dem.
Sidney, det finns en adoptionsförmedling i Boston...
- Jag hörde inte. - Ms Blanchard!
- Hej. Vem är det här? - Henry. Var till lite nytta.
Adoptionsförmedlingen Bostons änglar.
- Jag behöver Henrys mammas namn. - Strider inte det mot lagen?
Just därför ringer jag dig, Sidney. Du gör allt för mig.
Jag behöver få det gjort. Min son har något fel. Han vägrar sluta...
...gråta. Gör det, bara.
- Hur gjorde du? Han slutade gråta. - Jag höll honom bara. Han är så söt.
- Nej... Nej, nej, nej! - Förlåt, har jag gjort något...?
Nej, det var inte du. Det är jag.
- Älvskogen? Finns det där? - Det var där älvstoftet växte förut.
- Vet du var det ligger? - Ja, skogen är övergiven sedan länge.
- Då går vi och skriver historia. - Du måste stanna här hos Henry.
- Vad ska vi göra? - Få ombord pojkarna på skeppet.
- Hoppas att du har ett Pegasus-segel. - Pans skugga för hem oss.
- Om ditt skepp håller. - Om din plan håller så håller hon.
- Henry är trygg när ni två är borta. - Tre, menar du.
Jag är fast här på ön. Jag vill vara med min dotter så länge det bara går.
Okej. Då går vi.
Henry... Om du säger vad du vill så gör jag vad som helst. Vad som helst!
Snälla, ge mig bara chansen?
Tack.
- Sidney, vad har du fått veta? - Jag gick till Hälsodepartementet.
Jag fick reda på allt om mamman. Jag faxar över uppgifterna precis nu.
Nej...
- Du visste! - Vad visste jag?
Barnet som du hittade i Phoenix...
Hans mamma hittades i skogen utanför Storybrooke för 18 år sen!
- Vilket otroligt sammanträffande! - För 18 år sen?!
Jag måste missa något. Mitt minne är inte som förr.
Henrys mamma hittades när hon var en liten bebis-
- på en mycket betydelsefull dag. Dagen då den här staden...
"Den här staden" vad då?
Hon är viktig, eller hur? Mamman.
Viktig? Tja, hon födde ju din son.
Du... Du har iscensatt allt det här, eller hur?
Du fick det här att ske. På grund av mamman. Hon är...
Vad är hon? Mamman som du hyser fruktan för?
- Vet du inte alls vad jag pratar om? - Jag vet att du är upprörd. Det syns.
Du sa att jag skulle komma till dig. Att jag skulle ha ett hål i hjärtat.
Du vill få slut på det här.
Den här staden som jag har byggt upp. Du vill förstöra allt! Det är därför.
Vet du att du har ringar under ögonen och att din röst darrar?
Stackars liten, att bli mamma har påverkat dig.
Fortsätt spela dum, din lilla djävul. Du vet vem du har med att göra.
Jag offrade allt för att skapa det här livet! Inget hindrar min hämnd!
Jag tar Henry till Boston. I morgon.
Titta.
Akta. Pan hade skäl att lämna den.
Annars kommer David aldrig hem. Utan Gold...
Håller ni fortfarande på? Vet ni inte att Peter Pan aldrig misslyckas?
Jag väntade mig inte att bli hittad.
Men ni är förstås mammor. Ihärdiga när det gäller era avkommor.
Men om ni vill träffa Henry igen så kan det bara ske på en plats:
I döden.
Här är instruktioner för läggning och matning.
Jag lovar att han är i goda händer.
Jag det. Det är tråkigt hur det blev. Omständigheterna var... oförutsedda.
Alla barn passar inte. För barnets bästa kan man tvingas lämna bort det.
- Vart tar Henry vägen? - Vi har en ny familj. Han klarar sig.
Ta en stund tillsammans så är jag snart tillbaka.
Åh, Henry. Du förtjänar någon bättre.
Du är verkligen den enda i alla världar som tror på mig.
- Om jag tar honom kan ni skriva på. - Nej, det behövs inte.
Henry är min son.
Det bästa för Henry är att stanna hos en mamma som aldrig släpper honom.
Aldrig mer.
Tyvärr har det uppstått ett krux. Modern har ändrat sig. Jag beklagar.
- Miste vi honom? - Ja, men ni kan fortsätta köa...
- Pan blir inte glad. - Vi ger inte upp. Vi ska få barnet.
Har ni svårt att röra er? Jag förstår det. Ert slut påskyndas av er ånger.
- Vad menar du? - Här utspelades en viktig händelse.
- Jag övergav min son här. - Du måste ångra att du miste honom.
Det gör jag inte, snarare tvärtom.
- För jag har honom i en liten ask. - Är Rumpelstiltskin din son?
- Hur är det möjligt? Du är... - ...yngre? Nej. Det är som med er.
Du är en bluff.
Din magi försvagas. Du kan inte skada oss eller Rumpel.
Du har rätt. Men trädet skyddar mig tills min kraft är återställd.
Och sen... Tja, sen kan jag roa mig på riktigt.
Sen behöver jag aldrig oroa mig över mitt barn igen. Det har vi gemensamt.
- Det måste gå på något vis. - Trädet angriper ångern hos alla här.
- Och du ångrar mycket. - Att jag inte högg ner dig.
Men du ångrar inte bara det, va? Nej.
Jag har din sons hjärta i mig. Jag känner alla dina svek mot honom.
- Låt henne vara. - Hur kunde hon bli en bra mamma?
- Du själv övergav henne ju i 28 år. - Är du färdig snart?
Bekänn på din dödsbädd, du som har mest att ångra.
Det finns ett problem där. Jag har förbannat en hel befolkning.
Jag har torterat och mördat. Jag borde vara fylld av ånger, men...
...det är jag inte.
För det gav mig min son.
Då så, nu går vi och räddar Henry.
- Henry? - Han är här.
Håll dig kvar, Henry.
Henry?
- Var det för sent? - Henry? Älskling?
- Ta det lugnt, kompis. - Förlåt. Jag ville rädda magin.
Det gör inget.
- Jag ville vara en hjälte. - Det finns det tid för.
Välkommen tillbaka, unge herrn. Hedersgästen får kaptenens koj.
Kom. Jag stoppar om dig.
Jag är så glad. Jag var bekymrad.
- Jag är så glad att allt ordnade sig. - Det finns bara ett problem.
Jag är rädd, nej, jag fruktar...
...att Henrys biologiska mor en dag ska ångra att hon lämnade honom-
-och ta tillbaka honom.
Är ni inte helt anonyma båda två?
Jo, men jag är orolig för att något ännu större än lagen är inblandat.
Ödet.
- Du skapade ditt eget öde. - Någon kan förstöra det.
Släpp det förflutna och njut av nuet.
Det här barnet har gett dig kärlek. Njut av det. Njut av att vara mamma.
Tack, far.
Det var en gång en drottning-
- som uttalade en förbannelse som gav henne allt hon ville ha.
Det trodde hon i alla fall.
Till sin förtvivlan insåg hon att hämnd inte var tillräckligt.
Hon var ensam.
Därför letade hon efter en liten pojke som skulle bli hennes prins.
Och sen hittade hon honom.
Och även om de levde lyckliga-
-så var det inte i alla sina dagar.
En ondska lurade alltjämt där ute.
Prinsens säkerhet oroade drottningen.
Även om hon visste med sig att hon kunde övervinna alla hot mot pojken-
- visste hon även att hon inte kunde uppfostra honom orolig.
Nej.
Hon måste lägga sina bekymmer åt sidan och sätta sitt barn först.
Därför ordnade drottningen en uråldrig glömskedryck.
Ingen fara, drottningen glömmer inte sitt barn, utan bara sina bekymmer.
Sina svårigheter.
Sina rädslor.
Och när de är borta-
-kan hon och hennes prins i sanning-
- äntligen leva lyckliga i alla sina dagar.
Hej, Henry!
Vad ska vi göra?
Den minen känner jag igen. Fem timmar tv-spel och för mycket pizza.
Pizza låter bra.
Det svider. Vad är den till för?
Det är en formel så att ingen kan ta ditt hjärta igen. Aldrig någonsin.
Tack, mamma.
Vi är snart hemma, min lille prins.
Ledsen att det måste gå så här långt.
- Bae! - Pappa!
- Henry? - Han mår bra.
Jag sa ju att jag inte skulle skada pojken.
Varför sa du inte att Pan är din far?
Du skulle inte få veta att jag är en lika usel far. Vi är likadana.
- Vi övergav båda våra söner. - Nej, ni är inte likadana.
Du kom tillbaka till mig, pappa.
Han är tillbaka. Det betyder att...
- Han kan bota mig. - Vi kan åka hem. Som en familj.
Vad är det?
- Vad gör du? - Din mamma tog ifrån mig hjärtat.
Hon lämnade mig att dö. Ett misstag.
Så klyftigt.
Aj! Vad gör du?
Blodsmagi går åt bägge hållen, far.
Nej!
Henry! Henry!
Nej... Henry!
- Ingen fara. Jag mår bra. - Är du säker?
Han är en stark pojke, Regina. Du har uppfostrat honom väl.
Sätt fart.
Redo, Regina?
- Flyger den? - Den måste.
- Då lämnar vi Landet Ingenstans. - Som min dam önskar. - Lätta ankar.
När vi kom till ön sa du att vi måste samarbeta.
Ärligt talat trodde jag inte på det. Att en hjälte, en skurk och en pirat-
- skulle kunna enas, men det gick. Tack vare den viktigaste pusselbiten:
En ledare.
Jag är glad att vi kunde samarbeta och få hem Henry. Oss alla.
Bättre än att sitta i en bur, va?
- Är vi verkligen fria? - Ja, du träffar snart dina bröder.
Jag har något till dig som jag har sparat. Jag kunde inte använda det-
- men det kanske du kan. Älvstoft. Det sista från trädets sista blommor.
- Det är inaktivt... - Jag kan inte. Jag har ingen magi.
- Inte sedan jag miste mina vingar. - Du kommer på något.
Jag tror på dig, Tingeling.
Hej. Mår du bra? Borde inte du ligga och vila?
- Jag kan hämta mat om du vill. - Jag mår bättre. Frisk luft hjälper.
Henry...
Vi har inte haft chansen att vara en familj ännu...
Jag vill att du ska veta att du har en pappa nu. Nu och för all framtid.
Jag lämnar dig aldrig, kompis.
Skönt att du fick din son tillbaka. Den onda drottningen kan älska ändå.
Ja, det verkar så. Du tycks ha haft rätt.
Jag visste att du hade gott i dig.
- Och du har visst magi kvar i dig. - Va? Vad hände?
Jag skulle gissa på att du för ett ögonblick trodde.
Försvinn, pojke. Jag är inte hungrig.
Jag ville tacka dig.
Oavsett vad förrädarna gör så står jag på Pans sida.
- Och Pan... - ...misslyckas aldrig.
Du hörde. Peter Pan misslyckas aldrig. Han går inte att stoppa.
Till och med när de tror att han är besegrad så hittar han ett sätt.
- Så du känner dig inte säker? - Jo då. Mitt öde har beseglats.
Den som är illa ute är Henry.
- Men det är du som är Henry. - Inte nu längre.
Du...
- Du gjorde ett byte! - Är du verkligen inte hungrig?
Tack ska du ha... Pan.
Och nu...
...ska vi leka.